Utforskning av rymden, började med drömmar...
Tusentals av år med människor som stirrar på himlen och undrar...
Hur började det här? Vad finns det mer där ute...?
De tidigaste svaren gavs i myter och poesi...
Nu, söks de av rymdteknologi.
Medan varje uppdrag lär oss mer, ökar vår kunskap-
-leder också vår fantasi längre och längre bort...
Hur började livet?
Hände det mer än en gång i universum? Svaret kan finnas på Mars.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator
www.SweSUB.nu
Idag är Mars öde, torrt och kargt-
-och vid första blicken, har den lite gemensamt med vår planet.
Det vi ser är upptorkade sjöar och raviner.
Ledtrådar, för tre eller fyra miljoner år sedan-
-kan Mars ha varit mera blöt och mera jordlik.
Och sen livet tog fart här på jorden, så är frågan:
"Hände det någon gång på Mars?"
För att svara på den här frågan, satte NASA:s driftlaboratorium-
-ihop ett team med vetenskapsmän och ingenjörer.
För att upptäcka liv på Mars.
En geolog och astronaut vid Cordell University-
-Steve Squyres, valdes för att leda teamet.
En forskare, han kommer att leda teamet för att söka efter-
-livets väsentligaste resurs: Vatten.
Jag har jobbat med frågan om det finns vatten på Mars i 28 år.
Du kan inte se allt från ett teleskop. Du måste vara en geolog.
En geolog här är som en detektiv...på brottsplatsen.
Nåt hände här för länge sedan. Vad hände? Var det varmt, blött?
Kan det ha existerat liv här?
Nyckeln är i ledtrådarna och ledtrådarna är i stenarna.
På jorden kan en geolog hitta en sten, slå sönder den och se efter inuti.
Men vi är inte redo att skicka en mänsklig geolog till Mars än.
Så vi var tvugna att bygga en robot. Och enda stället det kunde göras på-
-var på NASA:s driftlaboratorium.
Där några av de mest innovativa ingenjörer i landet jobbar.
Vi pratar om en robot som kan åka till Mars, landa på ytan-
-se sig omkring och sen och kapa snöret för att sedan ge sig av.
Bära med sig allt den behöver...
Kameror, instrument, kommunikationsutrustning, allt.
Nåt som kan se in i stenarna och berätta vad de innehåller.
Det här stället är heligt för mig.
Det är här robotarna kollas en sista gång innan de lämnar den här planeten.
Allting vi gör här måste vara perfekt.
Över 4000 människor jobbade med det här uppdraget.
Varje del av den här rymdfarkosten, till den minsta biten-
-var det en person som uppfostrade den.
Som förvandlade den från ett koncept till nåt riktigt.
Det har tagit tre år att designa och att bygga den här farkosten-
-och vi har fortfarande jobb att utföra.
Vi kan bara avfyra när de två planeterna är lierade med varandra, om en månad.
Men vi har tester att göra. Vi jobbar i skift, vi jobbar nästan dygnet runt-
-och vet inte om vi kommer att hinna.
Det finns ingen person som kan säga: "Jag förstår allt om det här fordonet."
Balansen i våra hjärnor brister nu.
Den här farkosten är mer än en geolog...
Den måste också vara en rymdfarkost.
Den måste flyga från jorden till Mars.
Och den måste göra en snabb kontroll-
-av allt när den landar fordonet.
Vi packade ihop all intelligens i det lilla fordonet där borta.
Så att den kan ta sig dit säkert, på egen hand.
Jag kallar vår rymdfarkost: "Origami spacecraft".
Vilket betyder att det är en serie av komplicerade saker.
Vi var tvugna att slå hål i landnings- tället för att hjulen skulle stanna.
Vi var tvugna att vika in allt komplicerat-
-för att få systemet att få plats i den här tetrahedronen.
Den är vacker, men hade ett pris. Och i det här fallet är det komplexitet.
Det har varit uppdrag på Mars sen 60-talet. Ett dussintal.
Men två tredjedelar misslyckades. Mars är en kyrkogård för rymdfarkoster.
En farkost måste resa 300 miljoner miles för att komma till Mars.
Vid 60.000 miles i timman. Men det tar sju månader att komma dit.
Att landa från det avståndet-
-är som att skjuta en basketboll från Los Angeles till New York-
-och få den att gå igenom ringen utan att träffa kanten.
Det minsta misstaget skulle äventyra hela uppdraget.
Två av de tre senaste uppdragen till Mars var misslyckanden.
En farkost brann upp i atmosfären, den andra kraschade på ytan.
Nu ska NASA skicka två identiska farkostar för att dubbla chansen.
De två farkostarna heter: "Spirit" och "Opportunity."
De har olika personligheter, de hade de även när de var små.
Spirit var vår jobbiga förstfödda.
Vi provade allt på Spirit först men det brukade inte fungera.
Vi gjorde tester på Spirit och misslyckades, allt gick åt skogen.
Men vi lärde oss saker på vägen. Saker gick mycket mer lättare.
Problemet var att vi underskattade storleken och vikten på farkostarna.
När vi insåg hur stora de var tvugna att vara-
-insåg vi också att landnings- ställena inte kunde ta ner dem.
När farkosten blev tyngre, blev landningsställena tyngre.
Allting blev tyngre och tyngre...
Från början verkade det som att inget funkade.
Luftkuddarna är som de du har i bilen men mycket dyrare.
De blåser upp runt farkosten och dämpar landningen.
De slets itu när vi provade dem första gången.
När man startar de här projekten...hände nog samma sak med Lewis och Clark.
Och kapten Cook och deras utforskning.
Det kommer garanterat att bli bakslag.
Farkostarna måste landa med en överljuds-fallskärm.
Fallskärmen vi trodde skulle funka, slets itu.
Den blev så tung att fallskärmen inte klarade av det.
Vi hade bara en fallskärm som skulle förstöra farkosten när vi skulle landa.
Vi var tvugna att bygga nya-
-inte mindre än tre eller fyra stycken, de tre närmsta månaderna.
För att få den att landa.
Vi började få ont om pengar, och om tid.
Fallet var lyckat...
Det är inte bra att fallskärmen exploderade.
-Hellre att det hände här, än... -Mars.
Det stämmer. Men fallskärmen som exploderade-
-var den vi skulle ta till Mars.
Det är tufft att skicka en farkost till Mars. Där är det 60 minusgrader.
Och 100 minusgrader på natten.
Sandstormar kan förmörka skyn i flera månader i rad.
Men klarar de sig, ger de oss erfarenheten av att vara på Mars.
Då kan vi titta och säga: "Ja! Dit vill jag åka". Då skulle jag säga: "Åk".
Och se vad vi hittar.
Farkostens arm har samma dimensioner som en mänsklig arm.
Med axel, armbåge och handled. Armen vecklas in hårt-
-framför fordonet, men när vi kommer till en sten vi vill undersöka-
-vecklas armen ut...och sträcker sig ut.
För att placera instrumenten på en sten...och börja studera.
Handen har fyra fingrar. Ett har ett mikroskop-
-två är spektrometrar som säger oss vad stenen är gjord av.
Den fjärde kallas, "The Rat". Avskavnings-verktyget.
Vi måste vi ta oss till stenarna, men Mars är väldigt ojämn.
Så ingenjörerna kom på nåt som kallas "rocker-boggy fjädrings-system".
Den låter varje hjul att åka upp och ner för en sten oberoende.
Medan farkosten knappt rör på sig.
Kom igen nu. Se upp!
Den kommer snart att röra på sig... Kolla, kolla hjulen.
Det går bortom det här uppdraget. Målet är att sända människor till Mars.
Men den första personen att gå på Mars är inte en astronaut idag.
Det är nån i high school, eller i grundskolan.
Den vänder sig, när den kommer på rätt plats, kör vi den baklänges.
Vi har investerat så mycket arbete, så många år-
-så mycket av hopp och drömmar i de här farkostarna.
Och när du tänker på vart de ska, färden de kommer att få med raketen-
-hur det är när fallskärmen åker igenom Mars atmosfär.
Brevid roboten inser man-
-att den kommer att spendera en evighet på en yta i en helt annan värld.
Den ska till en annan planet.
När farkostarna har avfyrats kommer vi aldrig att se dem igen.
Vi har gjort allt vi kan för att förbereda dem för faran de ska möta.
Men det kommer att bli väldigt svårt att säga: "Hej då"!
Spirit avfyras först, sen Opportunity tre veckor senare.
Mars och jorden rundar båda solen så de rör sig alltid relativt med varandra.
Var 26 månad är det en hastig intervall när planeterna står i linje.
Vid den tiden, har vi tillräckligt med bränsle för att klara det.
Så det här är vår enda chans.
5... 4... 3... 2... 1...
Vi skjuter inte iväg utrustning hela vägen till Mars, det behöver vi inte.
Vi skickar den på en bana till Mars-
-och låter den åka i sju månader och 300.000.000 miles-
-tills den når planeten.
När den är på väg till Mars-
-måste den, behålla sin orientering gentemot solen.
Den måste kunna korrigera dess orientering och riktning-
-så att den träffar Mars, på det lilla stället där vi siktar.
Så allting måste hända under den sju månader långa resan.
Det är då den stora utmaningen börjar...
Mars ligger så långt bort, att det tar tio minuter för en radiosignal-
-att resa mellan Mars och jorden.
Det är sex minuter från atmosfären. Så vi kan inte hjälpa till vid landningen.
Farkostarna får klara sig själva, vilket vi observerar-
-och väntar på en radiosignal för att veta om de har överlevt eller inte.
Rapporten av temperaturen är över noll grader-
-vilket...är nära gränsen... Gränsen för att flyga...
Att landa en farkost är komplicerat. Det är så mycket som kan gå fel-
-datorn måste veta precis när den ska veckla ut sin fallskärm.
Vecklas den ut för högt sliter vinden sönder den.
Vecklas den ut för lågt... Så kommer vi att krascha på ytan.
När det är ett kritiskt moment, vecklas fallskärmen ut, värmeskölden ramlar av.
Vi byter frekvens på radiosignalen.
Det är därför Polly sitter och tittar efter förändringar i frekvensen.
Och när siffrorna ändras, vet hon att den här händelsen, har hänt...
Flygledare Jason Willis... Rapporterar att, systemen är klara för landning.
Vi är elva minuter och 48 sekunder från en landning på Gusev-kratern-
-på södra delen av Mars...
Äntrar atmosfären... Tre... Två... Ett...
Vi är en minut in i atmosfären, på en höjd av 21 miles.
Hastighet på 12.084 miles per timma.
Höjden är nu 73 miles... Hastigheten är 12.192 miles per timma.
Fallskärmen ska vecklas ut om fem sekunder. Fyra, Tre, Två, Ett...
Vi inväntar bekräftelse på att fallskärmen har vecklat ut sig.
Fallskärmen har upptäckts.
Det rapporteras om att värmeskölden har...
Farkosten har separerats med en hastighet av 173 miles per timma-
-vi är nära vår slutliga hastighet.
Bromsa när jag säger till. Nu!
Nu borde vi vara på marken.
Om vi tar emot en signal nu betyder att fordonet är vid liv-
-på marken och studsar.
Farkosten måste klara av alla studsar för att landningen ska vara lyckad.
Ingen signal just nu.
Avvakta! Signalstyrkan är oregelbunden.
Vi ser ingen signal just nu.
Vi såg en oregelbunden signal som indikerar att vi studsar-
-men för tillfället har vi ingen signal.
Avvakta!
Vi är tio minuter efter landning, fordonet borde ha stannat nu.
Vi kan inte trötta ut oss av att söka efter signalen.
-Vi kan se den! Vi kan se den! -Vi har signalen!
Det första efter landningen är att öppna solpanelerna så att vi får ström.
Det laddar upp batterierna.
Efter det kan vi veckla ut kameran, så att farkosten kan se.
Och ordna antennen så att farkosten kan prata med oss.
Första bilderna från Mars.
-Vad är det? -Det tittar ner på fordonet.
Vi kunde inte ha tänkt oss att återvända så tidigt... Så klart som det här...
...så lyckat som det här... Och i volymen det har varit...
Mina damer och herrar... Mars!
Vi skickar Spirit till Gusev-kratern. En krater på den södra delen.
Den är 100 miles i diameter.
Det som gör den speciell är att den har utskurna vattenkanaler.
Så, Gusev är ett hål i marken med torkade floder inuti den.
Det måste ha funnits en sjö här en gång i tiden.
Spirit letar efter bottensats där.
Att leta efter stenar som har funnits i sjön för länge sen.
Det läskigaste med uppdraget var att veckla ut farkosten.
Det är så mycket utrustning som är tvugna att fungera, annars är det kört.
När allting är klart, kan vi börja att se oss omkring.
Vi kan se långt med våra kameror, och vittra infraröda spektrometrar.
Och vi kan lära oss mycket från ett avstånd på 45, 91 meter.
Hur stenarna ser ut, och vad de är gjorda av.
Om vi ser en sten som har en struktur eller sammansättning ser intressant ut-
-kan vi köra fram till den och kolla in den i detalj.
Farkosten har fåniga kameror till ögon som tar bilder av terrängen.
De ger en vid och bra bild.
Spirit använder de här bilderna för att göra sina egna val, hur den ska köra.
Den kör fram till en sten och säger: "Den är för stor, jag måste runda den".
Eller så ser jag nåt nytt och fortsätter.
Vi kan faktiskt programmera in olika nivåer av mod eller feghet i farkosten.
Säga hur aggressiv den ska vara beroende på terrängen.
Farkosten är så avancerad att det tar timmar att få några kommandon utförda.
Så vi brukar skicka ett kommando per dag.
Det här var den första stenen vi tittade på.
När en sten är på ytan på planeten kan den vara nåt som kallas: "Förvittrad".
När den utsätts för sol eller vind-
-kan ytan bli modifierad, och bevisen hur den formades bli förstörda.
Då måste man in i stenen under ytan.
För att förstå är man tvugna att använda ett avskavnings-verktyg.
"The rat", ger oss egenskapen att komma in i en sten, att få bevisen.
Så vi grävde ut ett hål och satte igång.
Vi tittade med kamerorna, med spektrometern och mikroskopet.
Det är en bit lava, inte nån sedimentär sten.
Och varje sten runt omkring är också gjord av lava...
Det var en stor besvikelse.
Vi kom till Gusev-kratern för att leta efter bottensats som funnits i sjön...
...men vi hittade lava. Vulkanisk sten.
Stenarna måste vara där, men begravda under lavan som vi inte kunde nå.
När vi insåg att vi inte hade landat för sakerna vi kom hit för.
Skulle vi nån annanstans.
Två kilometer bort finns det otroliga berg som kallas: "The Columbia Hills".
Man måste komma ihåg att Spirit bara tillverkades för 550 meter.
Så vi tog av utan att veta om vi skulle klara det.
Under tiden, på andra sidan av Mars, skulle Opportunity landa.
När Opportunity landade i samma krater. Var det en interplanetarisk hole in one.
Vi stannade framför ett lager av bed rock. Bed rock är geologisk sanning.
Opportunity landade framför en marsianisk historiebok.
När vi tittade på jorden framför oss-
-såg vi nåt som såg ut som små bitar.
Ett oräkneligt nummer av små runda saker.
Vi tog ut ett mikroskop, sträckte ut och tittade på jorden i detalj.
Bilden var förbluffande. Det var perfekta sfärer.
Jag kommer att komma ihåg i hela mitt liv. Hur jag kände när jag såg bilderna.
När vi tittade närmare på det såg vi att sfärerna satt på stenarna-
-som blåbär på en muffins.
Stenen fräts bort och blåbären faller bort och rullar ner i jorden.
Blåbären är gjorda av blodstensmalm-
-en mineral som ofta finns i vatten på jorden.
Sen hittade vi "jarosite", en mineral som inte kan uppstå utan vatten i stenarna-
-så det fanns vatten här.
Vår enastående upptäckt kom när vi hittade krusningar i stenarna.
Krusningar som hade formats av att vatten hade flutit över sanden på Mars.
Det fanns inte bara vatten under ytan här, utan vatten på ytan också.
Opportunity upptäckte att för miljoner år sedan, på den här platsen-
-var Mars troligtvis en beboelig plats.
Det var en plats där det nån gång har varit lämpligt för liv.
Årtionden av arbete har betalat sig.
För miljarder år sedan, fanns det tillfälliga pölar av vatten.
Tänk inte på hav, utan på saltslätter.
Vattnet kanske inte var blått...
De var så sura och löste upp järn av stenarna-
-och kanske vida röda pölar under en rosa marsianisk sky.
Alla upptäckter Opportunity gjorde om vattnet gjordes de första sex veckorna.
Allting gick rätt med den farkosten.
Jag kallar henne, "Lilla miss perfekt".
Opportunity landade där bevisen fanns-
-och köra är som en parkeringsplats, allting är perfekt.
Spirit är en hårt arbetande farkost-
-som landade på en hemsk plats med stenar och lava.
Långt från intressanta stenar.
Den måste kämpa i fem månader för att påbörja sitt uppdrag.
Spirit var tvungen att jobba för allt. Att klättra upp för ett berg på Mars.
Vi använder solen till att styra fordonet och att ladda batterierna-
-så solstrålarna är livsviktiga.
På väg till Columbia hills blev Spirits solpaneler täckta med damm.
Vi trodde att den skulle dö.
Då, en vacker dag. Klättrade vi upp på en topp av en ås-
-där träffades vi av flera vindpustar som rengjorde solpanelerna.
Det var som att ha en ny farkost.
Spirit kom högt upp på Columbia hills och hittade helt annorlunda saker.
Det var saltavlagringar på höjden och stenar som hade ändrat sig av vatten.
Det tog månader att visa oss att det har varit vatten på båda sidorna.
Hon gav oss exakt vad vi behövde.
Farkostarna ska klara 90 dagar och de har gått flera gånger över den tiden.
De har utvecklat personligheter.
De säger: Kör med oss! Be oss om mer! Vi kan gå längre och snabbar".
Vi bad om mer än vad de var menade att göra. Till vår förvåning, gjorde de det.
Vi vet inte vad som dödar farkostarna, de blir gamla, motorn går sönder...
...smörjningen försvinner i motorn hjulen kan sluta att snurra.
Vi har ingen aning om vad som kan hända.
Men de håller inte förevigt
-då dammet fortsätter att falla, kommer inte solstrålarna igenom.
Vad kan hända om nån dag-
-vi inte kan ladda batterierna för att hålla farkosten varm om natten.
Om det händer, blir den för kall... och en morgon...vaknar han inte.
Spirit och Opportunity har visat oss att för tre eller fyra miljoner år sedan-
-hade Mars de viktigaste ingredienserna för liv.
Nästa steg är att utforska bevis för liv i sig självt.
Nu har vi ett exempel på liv: Oss.
Det kanske bara är vi som finns, vi vet inte.
Men kan man visa att det har utvecklats liv två gånger i vårat solsystem-
-och sen fundera över mängden av solsystem därute-
-det behövs ingen fantasi för att tro att liv-
-kan vara ett vanligt fenomen i universum.
Farkostarna har gått längre, hårdare och längre än vad skaparna kunnat tro.
De har gjort ett heroiskt arbete.
Men en dag behöver vi inte robotar.
Nån dag är det människor på Mars. Och ritningar i våra hjulspåren.
Det här uppdraget har lärt oss mycket om Mars och om oss själva.
Men nu, åker Spirit och Opportunity fortfarande omkring på Mars.
De har inte bara skridit våra drömmar till verket-
-på många sätt är de våra vildaste drömmar.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator
www.SweSUB.nu